По дяволите!
Крайтън.
- Какво чупиш пак? - Този път нищо.
Искам да видя как нашата "навигационна система" работи.
Имаш ли микрот?
Точно сега съм малко зает, Чи.
Крайтън,
трябва да поговорим.
Чи!
Сега нямам време.
Нямаш време?
Добре.
По дяволите...
Не.
Нерри...
Тази малка мръсница!
Ерън, не знаем дали Чиана е откраднала кръстосвача.
Няма го, нали, Крайтън?
Не забелязах липсата, защото част от контролните системи бяха извън строя. Съжалявам.
Вече може да е на хиляди метра.
Намерихме го в лабораторията, оплескано с кръвта й.
- Какво е? - Според мен е диск на живота.
Някои видове си го имплантират.
Постоянна жизнена връзка с най-близките.
-Защо го е извадила? -Защото не работи.
С когото и да е била свързана... вече е мъртъв.
О, Боже. Тя искаше да поговорим, а аз я отрязах.
Стига.
Било е и по-зле.
Кой е там?! Престани да ме дебнеш!
Покажи се!
Сладка Никсар.
Да я бележим.
Никсар!
Аз съм Джон Крайтън... Астронавт...
Корабът ми бе засмукан от пространствено-времева дупка...
Намирам се на другия край на Вселената...
на някакъв жив кораб...
пълен с представители на извънземни форми на живот...
Чува ли ме някой?...
Преследва ме някакъв откачен командир на въздушен патрул...
Трябва да се измъкна оттук...
Искам да се върна у дома.
Цялата планета е покрита с гробове.
Това е Кралска Погребална планета.
Не си ли виждал такава?
Не.
Чиана!
Тогава къде погребвате водачите си на Земята?
Просто ги заравяме.
Чиана!
Там, където живеете? Отвратително!
Кръстосвачът е невредим.
Поне го е приземила цял.
Да вървим. Вие вземете капсулата.
Не. Това тук е на Чиана.
Идвате ли?
Добре. Идваме.
Какви ги дрънкате?
Никъде няма да ходя!
Оставам тук.
Да бе. Все ми е тая.
Не рови в гробовете, Готин!
Как смееш да твърдиш, че един
Хинерийски крал може да...
Така!
Не ти ли се струва познато?
Разбира се, всички тунели са напълно еднакви.
Загубихме ли се?
Какво правят?
- Нямам представа. - Виждаш ли оръжия?
Не. Аз ще взема Чиана.
Аз ще се погрижа за останалите.
- Всички на пода! Веднага! - Чиана!
Бързо!
Какво правите!?
Никой не издържа повече от петдесет микрота!
Бих рекорда!
На твое място не бих опитвала.
Нямате право да ме преследвате.
Тревожехме се за теб, така че...
Колко мило. А сега се разкарайте!
- Чиана... - Не, Крайтън.
Сега аз нямам време.
Хей, древен...
На мен ли говориш?
Кой си ти?
Молнон.
Ще опиташ ли?
Вижте я!
Вина не може да ти се начуди!
Бръчки, мъртва кожа.
- Ти си изкопаемо, Никсар.
Да вървим, Гарди. Те са похабени.
Древни.
Разбра ли нещо?
Не много, само онази част за изкопаемото.
Ако намериш Чиана, покажи й го и я попитай за него.
Питай си я сам.
Ерън, тя ми е бясна.
И гледай да не споменаваш за кръстосвача.
Бъди мила.
Не е силната ми страна.
Не стреляй по нея.
Добре, Райджъл. Обясни ми само още веднъж.
Защо си тук?
Вече ти казах! Те ме изоставиха!
Пилот изгуби връзка с тях преди няколко арна.
- Къде отидоха? - Долу.
Под земята.
Тръгнаха да търсят Чиана.
Крайтън смята, че още е жива.
Нещастен Лаксанец!
- Какво е това? - Моята частна собственост.
Осквернил си гробовете?
И повярвай ми, не е толкова лесно, колкото изглежда.
А сега се разкарай.
Да, точно така.
Махай се.
Бонус!
Какво искаш?
Забравила си това.
Брат ми е. Нерри.
Не работи.
Мъртъв е.
Съжалявам.
Е, аз... трябва да те разведа наоколо.
Знаеш ли какво правят, когато искат да останеш?
Карат те да бягаш през тези огнени обръчи...
чисто гола!
И... и след като го направиш, тогава... те пускат в сонарния рефлектор.
Там ме намерихте.
Това е. Трябва да го опиташ.
Мисля, че малко си прекалила с пиенето.
Не говори като Крайтън.
Стига! На Моя всичко е толкова тъпо.
Остани с мен.
Трябва. Или поне ела на срещата.
Каква среща?
О, Молнон каза, че е върхът.
Каза, че е разбиващо.
Хей, пич. Май не се познаваме.
Вече е много късно.
Не те разбирам.
Изгубените знаят.
Концентрирай се, човече, хайде.
Дас...
Време е да скачаш, Гарда.
Имаме нов Нарл.
Клановете се срещат.
Трябва да празнуваме!
Много отдавна... древните копали гробници за кралете си...
докато не останало място!
После си тръгнали.
Сега сме сами...
но сме живи!
Кой ще приеме камъка?
- Какво, по дяволите...? - Мамка му...
Акустична мрежа.
- Може ли по-подробно? - Мрежа, образувана от собствените им гласове.
Използваме я при обучението на пилоти,
звукът омекотява падането.
Готов съм.
Както си мислех.
Мамка му!
Дас...
прие камъка!
Трябва да го направя!
- Чиана. - Остави я, Крайтън...
да вървим.
Знаеш ли... ще я накараме да изтрезнее и веднага ще я изведем.
Дискът на живота, който намерихме на Моя, е бил на брат й.
- Мъртъв ли е? - Да.
Затова тук толкова й харесва.
Мисля, че иска да докаже, че още е...
Ерън... ако ми потрябва психологичен анализ, ще ти се обадя.
Опиташ ли се да я вземеш насила, напук ще остане.
Не. Няма.
После.
Какво ще правят с него?
Кожата се одира, костите се втвърдяват.
Дас ще бъде погребан под купола.
Най-добрият ти приятел е мъртъв!
Всички умираме, Никсар.
Ти се страхуваш.
Не знаеш кога ще се случи. Трябва ли да правя това, или онова?
Страхът, Никсар... те поглъща.
Не и нас. Ние живеем.
Правим, каквото си искаме. Свободни сме, защото приемаме камъка.
Мъртвите скачат последни.
Знам, че разбираш.
Остани с нас, Никсар.
Празнувай камъка.Той е второто най-велико нещо.
А... кое е първото?
Млъкни.
Млъкни!
Ооо, най-после млъкни!
Правя го за твое добро, Райджъл.
Благодаря!
А сега го прави другаде! Опитвам се да спя!
Да ти е минавало през ума, че тези неща са защитени?
Защитени? Как?
С проклятие!
О, стига! Единственото проклятие тук си ти!
Както и да е. Ако има проклятие...
каквото няма!, то ще падне само върху мен!
Да, точно така.
Вина...
Съжалявам за Дас.
Недей, Никсар.
Трябва ли да го правиш?
Искате ли?
За какво си говорехте с Чиана на скалата?
Когато дойде Нарл, Чиана иска да скочи.
Дадох й благословията си.
Чиана... имаш ли микрот?
Не и за теб.
Добре тогава. Знаеш ли какво?
Имаш право. Съжалявам,
че се държах така на кораба.
Крайтън! Това, че съм тук... няма нищо общо с теб.
Ако не си забелязъл, не съм ти дете,
не съм ти сестра, и мога да ти бъда...
тралк само насън!
Така че...
моля те, върви си!
Опитвам се... да помогна.
Не искам. Не ми трябва.
Тук ми харесва.
- Хората ми харесват. - Чиана, не виждаш ли, че не са с всичкия си!
Скални маймуни, които подскачат по камъните като горили!
А какво правим на Моя?
Кажи ми!
Те поне живеят, преди да умрат, крайтън.
И аз искам.
Обеща ми...
обеща ми, че съм свободна да напусна кораба.
По всяко време.
Е...
сбогом.
Свободна да напусне кораба.
Такъв е нейният избор, Джон.
Невероятно.
Просто невероятно, Ерън.
Знаеш ли, дано, ако реша да се хвърля под автобуса,
да не си...
Вина каза, че влизаш в клана.
Наистина ли искаш да скочиш?
Възможно е.
Молнон!
Хей, Боб Марли, да си виждал Молнон?
Забрави. Сам ще си го намеря.
Молнон...
Не, моля те!
Обърках се, извинявай.
Не исках да те нараня...
Следиш ме!
Защо?
Ти си стар...
и още си жив!
Как се казваш?
Джаникс.
Какво се е случило с теб?
Същото, което се случва на всички, на 22 цикъла...
ако не приемат камъка.
Гардите и Никсарите не обичат да ни гледат.
Затова си отиваме.
Крием се. Изгубваме се.
Изгубвате се? Ти си от изгубените?
Дас каза, че знае причината.
Каза, че отговорът е в скалата.
За какво говориш?
Аз съм изгубена, ще остана такава!
Май скоро ще чукнеш 22 цикъла, а, пич?
Краят ти наближава, с или без камъка.
Говорил си с изгубените.
Умен си.
Да. Е, лесно е да скочиш, когато знаеш, че ще умреш.
Чиана не е една от вас.
Защо я въвличаш?
Виждаш ли ги?
Три от тях те гипсират,
една те убива.
Никога не знаеш коя.
Защо ми се струва, че разговорът не върви?
Няма да говоря...
докато не опиташ...
О, Боже.
Сега, когато опита, ще говоря.
Единственото ценно нещо е да имаш Нарл,
искам един.
Но се страхувам, че ако сега приема камъка, ще умра.
Чиана ще ме замести.
Тя ще приеме камъка.
Ти, кучи сине!
Изживял си живота си, остави я на мира! Остави я!
Тя иска да лети!
Не те лъжа.
Аз... ще й кажа... истината.
Истината.
Само, ако си спомниш, Гарда, а това няма да стане.
Ще стане!
Крайтън.
Крайтън...
Така... Какво е станало с теб?
Малка игра на нерви с Молнон.
Спечелих... май.
Не съм много сигурна.
Да... Да, но научих нещо.
Нещо повече... знам...
Аз... аз... аз май го убедих да накара Чиана да не скача.
Добре. Това е добре.
Слушай, искам...
искам да се върнеш на капсулата.
Занеси тази тъканна проба. Взех я от изгубените.
Нека Заан я изследва, да видим дали ще разберем какво убива тези деца.
Къде отиваш?
Да се уверя, че това...
отвратително главоболие си струва.
Крайтън!
Ей! Не толкова високо.
Тези Марна са голяма работа, нали?
Хей... Молнон ми каза какво сте говорили.
Така ли?
Много добре...
Много... Хайде да изчезваме оттук!
Не, не, не, никъде не отивам.
Скачам.
Моля?!
Стига, не се дръж така. Ти... разбираш.
Чиана... Знам, че харесваш Молнон.
Но той те използва.
Иска да останеш само,
за да скочиш вместо него.
Не е вярно. Аз искам да скоча.
Трябва.
- Добре. - Добре ли.
- Добре. - Добре. Искаш да скочиш.
Каквото и да искаш...
не искаш да умреш.
Е, може би някой ден...
ще разбереш.
Ти не можеш...
не можеш...
Трябва да ме оставиш...
да полетя... Да ме оставиш да полетя...
Трябва да ме оставиш да полетя!
Какво... какво правиш?
Мисля, че няма нужда от пояснения.
- Никъде няма да ходиш. - Напротив.
- Не, няма. - Тя иска да скочи!
- Иска да се самоубие! - Така не можеш да й помогнеш.
- Мога! - Не, не можеш.
Мога, Ерън! Какво ти става?
Ти си рекламното лице на "Фронтална атака"!
Очаквах лично да я повлечеш към кораба!
Крайтън, просто ме изслушай за момент.
Ако Чиана иска да се самоубие, ще намери начин да го направи.
Може би не тук и сега...
Трябва да я оставиш да реши сама.
Не можеш да я върнеш на Моя така.
Откъде тази прозорливост?
Познавам загубата.
Аз също.
Занесе ли тъканната проба на Заан?
Да.
Благодаря.
Е, да я оставим в устата на вълка.
Каквото и да означава това.
Ето така трябва да изглежда спалнята на един крал.
Украсена с кървавите трофеи от завоеванията му!
Не е възможно.
Да... знам къде е причината.
Слушам те, Заан. Научи ли нещо?
Джон, анализът на пробата показа
постоянна радиационна среда.
Да, очаквах го.
Но според твоите изчисления радиоактивността е само 76 трада.
- Ниско или високо? - Ниско, ако питаш мен.
Но... достатъчно, за да се разболееш?
Да.
Според Пилот скалната камера, която описваш, е нещо като усилвател, който балансира стойностите.
Предполагам това е причината да умират на 22 цикъла.
И аз мисля така.
Може би Дас съзнава отговора.
Може...
да е разбрал, че ако клановете напуснат пещерите, няма да умират толкова млади.
И тогава няма да има защо... да приемат камъка.
Благодаря. Скоро ще се върнем.
Нека Богинята те закриля, Джон.
Проклятие, друг път!
Зная какво сте решили, но няма да стане.
За какво говориш?
Вие разигравате тази комедия с проклятието!
Няма да го върна, каквото и да правите!
Ще задържа всичко,
чувате ли?!
Всичко! Всичко!
Имаш ли нужда от помощ? Да повикам ли някого?
Не ме докосвай!
Ние раждаме сами. Клановете се готвят за срещата.
Някой трябва да скочи от моста без въже,
само дето този път е нашата приятелка.
Много е късно, Гарда.
Вървете! Махайте се!
Слушай, Вина. Знаем защо умирате толкова млади.
Заради радиацията. Дас също го е знаел.
Открил е начин да спре безумието.
Дас... горкичкият Дас.
Вина, ако напуснете пещерите и излезете горе,
ще живеете по-дълго. Детето също.
Искаме да говориш с клановете. Ако го чуят от теб, ще повярват.
Повече никой няма да скача.
Молнон не е карал Дас да скача, Гарда.
Такива са законите на клана.
Дас разбра. Накрая разбра всичко!
- Оставила си го да умре?! - Не!
Той прие камъка.
Ще живее вечно.
Погледнете се! Вие сте стари!
Похабени!
Сега си вървете! Вървете си!
Чиана... Недей.
Слушайте ме! Всички!
Скалите са радиоактивни.
Тя убива изгубените. Убива всички ви.
Гарда не разбира.
Той е стар!
Точно така.
Стар съм…
вие също можете да живеете дълго.
- Аз не искам да бъде древен, Гарда. - Излезте на повърхността и живейте!
Тя е за кралете и техните гробници.
Мислиш ли, че Джаникс е зле.
Чакай само да видиш лицето си.
Крайтън, разкарай се оттук! За мен е!
Млъквай, Чиана!
И не мърдай оттам!
Готов ли си, шефе?!
Ето ти камъка.
Какво ще кажеш?
Да опитаме ли заедно?
Тик. Так. Тик. Так.
Времето ти изтича.
Гарда не разбира...
Ние искаме камъка!
Така ли мислиш?!
Нека клановете решат.
Нека гласуват!
Клановете ще гласуват.
Каквото и да решат, ще го приема.
Доволен ли си?
- Чиана, опитвам се да... - Не можеш да ми помогнеш.
Опитват се да ме сплашат.
Да ме накарат да ги върна.
Е, могат да забравят!
Няма да стане.
Кой е там?!
Не! Няма никакво проклятие,
никакво! Чувате ли?! Аз съм Райджъл Шестнайсти!
Няма да ме уплашите.
Добре. Добре.
Ще ги върна. Всичките.
Обещавам. Накарай ги да престанат.
Пилот, капсулата готова ли е?
Хей, Молнон.
Как мина гласуването?
Нямаш представа, Гарда.
Никаква представа. Всички кланове, всички до един
гласуваха да останем.
Какво? Не вярват, че радиацията ги убива?
Ще продължим скоковете. Те знаят какво ги убива.
Ще има среща, защото те искат камъка.
Вече казах на Чиана.
Позволих й да скача първа. Ще бъде върхът.
Молнон, чакай. Моля те, почакай.
Защо винаги се стига до тук?
Здрасти, старче.
- Чиана... - Не се приближавай.
Няма.
Гласуваха ли?
Да.
- Ще спрат ли скоковете? - Не.
Гласуваха да останат.
Искат да умрат.
Но не мога да повярвам, че и ти го искаш.
Никога не съм имала смелост.
Откакто се помня, Нерри е всичко за мен.
Аз просто го следвах.
Много пъти си проявявала смелост.
Трябва да разбера дали мога да го направя, Крайтън.
Ами ако умреш?
Чиана!
Ти успя!
Успях ли?!
Успях!
Минаха три арна, Джон.
Дай ми още няколко микрота, става ли?
Напоследък... виждам ли ти се... малко луд?
Защо напоследък?
Ами... изядох една от гъбите на Молнон.
Една на четири те убива.
Така ли мислеше да помогнеш на Чиана, Джон? Като ядеш гъби?
Райджъл, тръгваме след 90 микрота, с или без теб.
Бързам колкото мога.
Здрасти, старче.
Здрастви, малката.
Добре ли си?
Да. Знаеш ли...
Молнон беше прав за едно:
скокът...
беше изключителен.
Трябваше да опиташ.
Не.
Вече съм стар.
Време е.
Да се махаме от това мъртвило.